Розділ Терапія та реабілітація присвячений науковим дослідженням у галузі фізичної терапії, ерготерапії та медичної реабілітації. Основна увага приділяється клінічній ефективності реабілітаційних втручань, біомеханічному моделюванню функцій опорно-рухового апарату, інноваційним методам відновлення після захворювань та травм, а також впровадженню принципів доказової медицини в реабілітаційну практику. Розділ Медико-біологічні аспекти фізичної культури та здоров'я людини присвячений фундаментальним та прикладним дослідженням фізіологічних, біохімічних та морфологічних механізмів адаптації організму до фізичних навантажень. Основна увага приділяється вивченню біологічних маркерів стану здоров’я, генетичних передумов спортивної успішності, нейрогуморальній регуляції функцій, а також медико-біологічному обґрунтуванню оздоровчих технологій. Пріоритетними є роботи, що базуються на об’єктивних інструментальних методах оцінки функціональних резервів та адаптаційного потенціалу людини. Розділ Фізична культура, спорт і рекреація охоплює теоретико-методичні аспекти фізичного виховання, спортивної науки та оздоровчої рекреації. Пріоритетними є дослідження з програмування занять фізичною культурою для різних груп населення, розробки фітнес-технологій, підготовки спортсменів, а також психолого-педагогічних аспектів активного дозвілля та здоров’язбереження у сучасному суспільстві.
NATIONAL UNIVERSITY OF WATER AND ENVIRONMENTAL ENGINEERING
РЕЗУЛЬТАТИ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ У ВІДПОВІДЬ НА КРУГОВЕ ТРЕНУВАННЯ З ОПОРОМ – РАНДОМІЗОВАНЕ КОНТРОЛЬОВАНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ
Мета. Це дослідження було проведено з метою визначення впливу тренувань з опором на окремі показники фізичної підготовки у жінок-волейболісток. Матеріали та методи. У дослідженні взяли участь 24 гравчині. Учасниці були випадковим чином розподілені на дві групи: експериментальну (n=12) та контрольну (n=12). Експериментальна група проходила тренувальний курс протягом 8 тижнів, 3 дні на тиждень, по 60–65 хвилин на сеанс. Контрольна група не брала участі в тренуваннях, розроблених для цього дослідження, але займалася за звичайною програмою тренувань з волейболу. Змінні дослідження вимірювалися двічі: до тренувань і після них. Результати статистичного аналізу порівнюють експериментальну групу та контрольну групу за чотирма змінними. Результати. Парний t-критерій показав значну різницю у фізичній підготовці серед експериментальної групи. Статистичний аналіз виявив, що після восьми тижнів CRT відбулося значне збільшення обраних змінних, таких як м’язова сила (t = 14,182, df = 11, p = 0,000), сила верхньої частини тіла (t = 6,588, df = 11, p = 0,000), вибухова сила (t = 10,776, df = 11, p = 0,000) та стабільність тулуба (t = 5,089, df = 11, p = 0,000) в експериментальній групі порівняно з контрольною групою.Висновки. Результати дослідження показали, що 8 тижнів циклічного силового тренування значно поліпшили фізичну форму, таку як м’язова сила, сила верхньої частини тіла, вибухова сила та стабільність тулуба у волейболістів, порівняно з контрольною групою.
ВПЛИВ ПРОГРАМИ «АКТИВНА НАЦІЯ» ЯК СОЦІОКУЛЬТУРНОЇ ПРАКТИКИ ДЛЯ ЗБІЛЬШЕННЯ РУХОВОЇ АКТИВНОСТІ СЕРЕД 13-РІЧНИХ ШКОЛЯРІВ-ПЕРЕСЕЛЕНЦІВ В УКРАЇНІ
У статті представлено аналіз впливу програми «АКТИВНА НАЦІЯ» на підвищення рівня фізичної активності та фізичної підготовленості 13-річних переміщених школярів в Україні в умовах воєнного стану. Метою дослідження є визначення ефективності програми «АКТИВНА НАЦІЯ» як соціокультурної практики, спрямованої на підвищення фізичної активності та розвиток рухових навичок у 13-річних переміщених школярів в Україні.Методи дослідження. У статті представлено результати дослідження впливу програми «АКТИВНА НАЦІЯ» на фізичну підготовку та рівень рухової активності 13-річних підлітків в умовах воєнного стану. У педагогічному експерименті взяли участь 34 школярі-переселенці, які навчаються у загальноосвітніх школах м. Чернівці. До дослідження були залучені лише підлітки чоловічої статі, оскільки ця підгрупа становила найбільшу кількість учнів, які під час набору зголосилися взяти участь у педагогічному експерименті. Використовувалися такі методи, як: аналіз і узагальнення науково-методичної літератури, документальних матеріалів, логіко-теоретичний аналіз, порівняльний аналіз, синтез і систематизація, педагогічна діагностика з використанням методів систематичного спостереження і тестування, соціологічні підходи, математична статистика.Результати дослідження. Результати дослідження підтверджують високу ефективність програми «АКТИВНА НАЦІЯ» у пропагуванні здорового та активного способу життя серед 13-річних підлітків. Позитивні зміни були зафіксовані в показниках тесту ALPHA-Fitness, що характеризують витривалість, координацію та гнучкість. Медіанний результат тесту «20 м шаттл-біг» збільшився з 5,9 сегмента до 6,7 сегмента, що становить 13,5% підвищення ефективності (p < 0,05). У тесті EUROFIT кількість помилок у тесті на рівновагу «Фламінго» зменшилася на 11,8% (p < 0,05), а результат у вправі «Сидіти і дотягнутися» збільшився на 14,3% (p < 0,05). Оцінка моторних тестів і PAQ-A показала збільшення щоденної активності та поліпшення моторних навичок. Результати можна пояснити комплексними компонентами програми, реалізованими через заходи, змагання та участь відомих спортсменів. Навіть у шкільному середовищі активність під час перерв збільшилася на 50,0% (p < 0,01).Висновки. Результати підтверджують ефективність програми «АКТИВНА НАЦІЯ» у поліпшенні фізичної форми та щоденної фізичної активності 13-річних підлітків, демонструючи доцільність впровадження таких комплексних підходів в умовах поточної кризи.
АДАПТАЦІЙНІ РЕЗЕРВИ СПОРТСМЕНІВ З РІЗНИХ ВИДІВ ЄДИНОБОРСТВ У ПРОЦЕСІ ФУНКЦІОНАЛЬНОЇ ПІДГОТОВКИ ДО ЗМАГАНЬ MIXED MARTIAL ARTS
Мета – вивчити особливості зміни адаптаційних резервів залежно від вихідного рівня резистентності спортсменів різних видів єдиноборств у процесі функціональної підготовки до змагань, використовуючи класичні в Mixed Martial Arts моделі тренувань. Матеріал і методи. У дослідженні взяли участь 80 елітних спортсменів з різних видів єдиноборств, які протягом 8 тижнів функціональної підготовки до змагань з ММА використовували задану модель тренувань. Учасників розділено на 4 групи по 20 осіб: кікбоксери, таїландські боксери, борці греко-римського стилю, дзюдоїсти. Оцінювали адаптаційно-компенсаторні реакції організму учасників в умовах тестових навантажень (ТН) № 1 та № 2 на початку та наприкінці дослідження. Основною характеристикою ТН № 1 є створення умов, до яких у спортсменів усіх 4 груп буде низький рівень резистентності. ТН № 2 було направлено на виснаження за 20 с енергетичних резервів за рахунок виконання потужних, коронних елементів для кожного з досліджуваних видів єдиноборств. Для оцінки адаптаційних резервів учасників груп та можливих компенсаторних реакцій, а також зриву адаптації використовували біомаркери крові: креантинфосфокіназа, лактатдегідрогеназа, кортизол, креатинін.Результати. Встановлено, що на початку досліджень вихідний базальний рівень ферментів КФК та ЛДГ у крові перевищує верхні межі референтних значень лише у групах кікбоксерів та дзюдоїстів. Саме у спортсменів цих груп виявили суттєве зниження кортизолу на тлі підвищення КФК та ЛДГ у крові після ТН № 1. У відповідь на ТН № 2 лише в групі дзюдоїстів спостерігаємо зниження параметрів кортизолу, КФК з одночасним підвищенням ЛДГ за верхні межі норми. У групах кікбоксерів та таїландських боксерів у відповідь на ТН № 2 фіксували відсутність зміни активності ЛДГ у крові, що свідчить про реалізацію механізмів короткочасної адаптації. У борців греко-римського стилю у відповідь на такий подразник недостатній рівень резервів креатинфосфату компенсувався накопиченнями м’язового глікогену. Використання протягом 8 тижнів у процесі функціональної підготовки «класичної» в ММА моделі тренувань призвело до базального рівня креатиніну в крові лише у борців греко-римського стилю та дзюдоїстів. Встановлено, що у відповідь на ТН № 1 та № 2 лише у кікбоксерів та таїландських боксерів одночасно підвищувалась активність КФК та ЛДГ у крові.Висновки. Встановлено, що у разі перевищення референтних значень базального рівня КФК та ЛДГ у крові елітних спортсменів у відповідь на нестандартні для ММА навантаження відбувається зрив адаптації. Відповідні зміни пов’язані зі зниження кортизолу в крові на тлі виснаження резервів кретинфосфату та м’язового глікогену у спортсменів не залежно від виду єдиноборств. Виявлені реакції систем організму на стресовий подразник вказують на низький рівень адаптаційних резервів, а також розвиток функціонального перенапруження одночасно у елітних кікбоксерів та дзюдоїстів. Використання «класичної» для ММА моделі тренувань у період функціональної підготовки до змагань ефективно впливає на процеси довготривалої адаптації переважно борців греко-римського стилю та дзюдо. Для підвищення адаптаційних резервів кікбоксерів та таїландських боксерів подібні навантаження є надто малим стресовим подразником, який би вплинув на накопичення запасів креатинфосфату в м’язах.
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО ОЦІНЮВАННЯ ТЕХНІКО-ТАКТИЧНОЇ МАЙСТЕРНОСТІ СПОРТСМЕНІВ У ЗМІШАНИХ ЄДИНОБОРСТВАХ
Вступ. У цей час у наукових публікаціях, присвячених різним аспектам підготовленості спортсменів, усе більше уваги приділяється пошуку нових шляхів підвищення ефективності техніко-тактичної майстерності спортсменів і створення передумов для оптимізації процесу спортивної підготовки й участі у змаганнях. Мета дослідження – визначити найбільш важливі характеристики, які відображають певний аспект техніко-тактичної майстерності спортсменів у змішаних єдиноборствах. Методи дослідження: теоретичний аналіз і узагальнення літературних джерел; анкетування, педагогічне спостереження, кваліметрія, методи математичної статистики.Результати. Під час проведення цього дослідження завдяки експертам вдалося виокремити найбільш важливі фактори, які є важливими для визначення головних компонент, які б відображали найбільш суттєві аспекти техніко-тактичної майстерності бійців змішаних єдиноборств.Під час роботи було визначено 25 вихідних показників, що відображали найбільш суттєві аспекти техніко-тактичної майстерності спортсменів. Застосування методу головних компонент дало можливість зменшити кількість досліджуваних показників та виділити найбільш інформанті фактори, що впливають на техніко-тактичну майстерність. На основі цих компонентів, враховуючи їх змістовне значення та зв’язок із вихідними показниками, ми запропонували критерії оцінювання техніко-тактичної майстерності спортсменів.Проведене дослідження дало змогу зрозуміти, що саме відображають ці узагальнені критерії – характеристики, які відображають певний аспект техніко-тактичної майстерності спортсменів, і як їх можна використовувати в практичній діяльності тренерів.Висновки. Встановлено, що техніко-тактична майстерність єдиноборців залежить від комплексу чинників, які по-різному впливають на успішне виконання техніко-тактичних дій і здобуття перемоги у змагальному поєдинку. Чотири головні фактори, які були виділені під час роботи, зберігають значну частину інформації про вихідні 25 показників і пояснюють 88,32 % загальної дисперсії.
ВПЛИВ КОРЕКЦІЙНО-ПРОФІЛАКТИЧНИХ ЗАХОДІВ НА ФІЗИЧНУ ПІДГОТОВЛЕНІСТЬ ЖІНОК ПЕРШОГО ПЕРІОДУ ЗРІЛОГО ВІКУ З РІЗНИМИ ТИПАМИ ПОСТАВИ ТА РІВНЕМ СТАНУ БІОГЕОМЕТРИЧНОГО ПРОФІЛЮ
Вступ. Концепція оздоровчої рухової активності розглядає здоров’я як полідетермінований стан, обумовлений свідомим дотриманням превентивних стратегій. Фізична активність є ключовим детермінантом, що забезпечує модуляцію фізіологічних систем, підвищуючи стійкість організму до зовнішніх і внутрішніх стресорів. Мета дослідження – визначити особливості фізичної підготовленості жінок першого періоду зрілого віку з різними типами та рівнем стану біогеометричного профілю постави після впровадження корекційно-профілактичних заходів.Методи дослідження: теоретичний аналіз і узагальнення літературних джерел; фотозйомка й аналіз постави, педагогічний експеримент, методи математичної статистики. Результати. Функціональний скринінг рухів є ефективним методом оцінки фізичної підготовленості та стану моторики, що широко застосовується для біомеханічного моніторингу різних верств населення. Його використання значно спрощує процес контролю стану моторики учасників корекційно-профілактичних заходів, оскільки він забезпечує прості розрахунки, об’єктивну бальну оцінку й інформативні висновки. Розробка корекційно-профілактичних заходів для жінок першого періоду зрілого віку з різними порушеннями біомеханіки опорно-рухового апарату базувалася на авторській концепції, що враховувала глобальні, соціально-педагогічні, особистісні та біологічні передумови. У дослідженні взяли участь 36 жінок віком 25–34 років. Експериментальні дані підтвердили позитивний вплив цих заходів на гнучкість у жінок 30–34 років із круглою спиною. Зміни в оцінках значно перевищили встановлену мету, що свідчить про високу ефективність корекційно-профілактичних заходів у цьому аспекті. Однак ціль щодо покращення силових показників не була досягнута, оскільки у відповідних тестах не зафіксовано статистично значущих змін. Це вказує на потребу в подальшій адаптації корекційних заходів для більш ефективного розвитку м’язової сили.Висновки. Підсумовуючи результати експерименту, спрямованого на апробацію корекційно-профілактичних заходів щодо впливу на фізичну підготовленість жінок із різними типами постави та рівнем стану біогеометричного профілю, було зафіксовано зростання середніх оцінок за тестами фізичної підготовленості, причому значна частина учасниць досягла або перевищила встановлені цілі. Ці відомості є доказом того, що запропонована авторська концепція та її практична реалізація ефективно вплинули на покращення біомеханіки просторової організації тіла жінок.
ТЕХНОЛОГІЯ ПІДГОТОВКИ ВОЛОНТЕРІВ ДО РОБОТИ ЗІ СПОРТСМЕНАМИ З ІНВАЛІДНІСТЮ
Мета. Дослідження спрямоване на розроблення та наукове обґрунтування технології підготовки волонтерів до роботи зі спортсменами з інвалідністю, що відповідає зростаючому попиту на кваліфіковану підтримку в адаптивному спорті та відображає сучасні міжнародні тенденції у сфері волонтерського менеджменту й інклюзивної освіти.Матеріали та методи. Застосовано змішаний підхід, який поєднував теоретичний аналіз, синтез і узагальнення із соціологічним опитуванням і методами математичної статистики. Емпіричну базу становили 82 респонденти – 34 учасники курсу «Пізнай світ волонтерства в русі Спеціальних Олімпіад» і 48 здобувачів освіти третього курсу Національного університету фізичного виховання і спорту України. Кількісні та якісні дані проаналізовано для визначення соціально-гуманістичного ефекту й основних організаційних і методичних умов підготовки волонтерів. Результати. Під час дослідження розроблено комплексну триетапну технологію (підготовчий, реалізаційний та оціночний етапи) підготовки волонтерів для роботи в адаптивному спорті. Модель інтегрує сучасні мотиваційні, організаційні та педагогічні компоненти волонтерства, узгоджуючи їх із принципами інклюзії та соціальної відповідальності. Кореляційний аналіз виявив тісний взаємозв’язок між визначеними умовами – співпрацею з організаціями, що залучають волонтерів, наявністю кваліфікованих фахівців, механізмами оцінювання та структурованим методичним забезпеченням, що підтверджує їх системний вплив на ефективність підготовки.Апробація запропонованої технології в освітньому процесі довела її результативність у підвищенні професійної компетентності, емпатії, комунікативних навичок і стійкої мотивації до волонтерської діяльності. Соціально-гуманістичний ефект проявився у зростанні обізнаності щодо цінностей інклюзії та посиленні прагнення підтримувати осіб з інвалідністю засобами спорту.Отримані результати можуть бути використані для вдосконалення освітніх програм, підвищення кваліфікації фахівців і розроблення політик, спрямованих на розвиток інклюзивного волонтерства у сфері освіти та спорту.Висновки. Розроблена технологія є ефективною моделлю розвитку волонтерських програм в адаптивному спорті. Вона сприяє підвищенню якості підготовки фахівців, активізації міжінституційної співпраці та поширенню інноваційних форм волонтерської діяльності. Запропонована модель може бути використана закладами вищої освіти, спортивними федераціями та громадськими організаціями для зміцнення інклюзивних спортивних систем і формування гуманістичних цінностей у суспільстві.
ФІЗИЧНА АКТИВНІСТЬ У РІЗНИХ ДОМЕНАХ У ЖІНОК ДРУГОГО ПЕРІОДУ ЗРІЛОГО ВІКУ: ПОРІВНЯЛЬНИЙ АНАЛІЗ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ IPAQ
Вступ. Дані міжнародних досліджень, що використовували IPAQ для оцінки фізичної активності (ФА), демонструють значну варіабельність показників загальної активності серед жінок другого періоду зрілого віку. Більшість досліджень свідчить про зниження загального рівня ФА після 40 років. Значна частка жінок (зазвичай 20–40 %) належать до категорії «низький» рівень ФА за IPAQ, не досягаючи мінімальних 600 MET-хв/тиждень. Це пояснюється як біологічними факторами (менопауза), так і соціальними змінами (зміна ролей та обов’язків). Симптоми менопаузи, як-от втома, порушення сну, припливи, а також болі в суглобах, виступають прямими фізичними перешкодами для початку активності, змушуючи жінок обирати низькоінтенсивні форми ФА для зменшення дискомфорту.Мета дослідження – оцінити доменну фізичну активність жінок 36–45 років у сферах «робота / навчання» та «переміщення».Методи дослідження: теоретичний аналіз і узагальнення літературних джерел; соціологічні, методи математичної статистики.Результати. Встановлено, що загальні тижневі енерговитрати на роботі або під час навчання становили 7042,5 MET×хв/тиж у жінок із нормальною поставою, 2947,5 MET×хв/тиж – у групі з круглою спиною і 2539,5 MET×хв/тиж – у групі зі сколіотичною поставою. Таким чином, енерговитрати жінок із нормальною поставою були найвищими, у групі з круглою спиною – на 58 % менші, а у групі зі сколіотичною – на 64 % менші. Перевірка статистичних відмінностей між трьома групами не виявила достовірної різниці (p > 0,05). Проте аналіз медіан і квартилів розподілу підкреслив виразні тенденції: група з нормальною поставою мала стабільно вищі значення ФА й енерговитрат.Навпаки, у разі порушень постави, як-от кругла спина або сколіотична постава, може обмежуватися амплітуда рухів, що призводить до швидшої втоми та потреби в компенсаторних зусиллях. Більшість респонденток здійснювали регулярні поїздки автотранспортом 4 дні на тиждень, тривалістю близько 45 хвилин, хоча для деяких учасниць поїздки були коротшими, а для інших займали кілька годин. Пішохідна активність була систематичною: більшість жінок ходили 5–7 днів на тиждень по 45 хвилин, що входило в щоденну рутину; для деяких це були допоміжні переміщення, для інших – суттєва складова ФА. Відсутність велосипедного компонента спрощує інтерпретацію, оскільки внесок MET для домену «переміщення» фактично відповідає ходьбі. Середні енерговитрати на ходьбу становили 1039,5 MET×хв/тиждень, що практично дорівнює загальним витратам у домені переміщення (1157,7 MET×хв/тиждень). Отже, повсякденна мобільність забезпечує адекватні енергетичні витрати.Висновки. IPAQ – корисний і практично незамінний інструмент для швидких популяційних досліджень і для виявлення трендів у рівнях фізичної активності. Проте її обмеження у валідності проти об’єктивних методів потребують, де це можливо, комбінованого підходу й уважної інтерпретації результатів у контексті воєнних / соціально-економічних обмежень, з якими стикаються жінки другого періоду зрілого віку в Україні.
ОЦІНЮВАННЯ МУЛЬТИДОМЕННОЇ ЯКОСТІ ЖИТТЯ ПАЦІЄНТІВ З НАСЛІДКАМИ ОПЕРАТИВНОГО ЛІКУВАННЯ ЗЛОЯКІСНИХ ПУХЛИН ОРГАНІВ ЩЕЛЕПНО-ЛИЦЕВОЇ ДІЛЯНКИ ПІД ВПЛИВОМ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ
Мета – оцінити ефективність фізичної терапії у відновленні мультидоменної якості життя у пацієнтів із наслідками оперативного лікування злоякісних новоутворень щелепно-лицевої ділянки з урахуванням функціональних, психологічних та соціальних показників.Матеріал. У дослідженні взяли участь включено 12 пацієнтів (чоловіки та жінки віком 40–69 років), які перенесли хірургічне втручання з приводу злоякісних пухлин щелепно-лицевої ділянки. Усі пацієнти мали індивідуально виготовлені протези для закриття дефектів та функціональної компенсації. Реабілітаційна програма включала 21 сеанс фізичної терапії, кожен тривалістю до 60 хвилин. Упродовж нормативної частини виконували терапевтичні вправи для жувальної та мімічної мускулатури, м’язів шиї, плечового пояса, мануальну мобілізацію рубців м’яких тканин, дихальні вправи (дихання носом та ротом), вправи для розслаблення. Варіативна частина включала заходи, вибрані за індивідуальними показаннями, – мануальна корекція лімфостазу, кінезіологічне тейпування ділянки обличчя та шиї для зменшення набряку та полегшення виконання вправ, тренування ковтання, вправи для покращення голосової функції, індивідуальні функціональні тренування для корекції дисфункцій, пов’язаних зі щелепно-лицевою ділянкою та шиєю. Оцінку якості життя проводили за опитувальниками OHIP-14, EORTC QLQ-C30, SF-36. Результати. До терапії учасники демонстрували виражене зниження якості життя за всіма шкалами. За OHIP-14 більшість доменів мали максимально можливу медіану 8 балів, загальний бал – 52 [51; 54], що вказує на тяжку соматичну та соціально-психологічну дезадаптацію. За EORTC QLQ-C30 Global health status – 25 [9; 41], фізичне функціонування – 23 [11; 31], емоційне – 15 [6; 24]. SF-36 вказував на знижену енергійність, біль, поганий психоемоційний стан та обмежену соціальну активність. Після фізичної терапії спостерігалось статистично значуще покращення за більшістю доменів: у OHIP-14 загальний бал зменшився до 37 [34; 42]; у QLQ-C30 зросли показники фізичного, емоційного, соціального функціонування; у SF-36 покращилися показники Vitality,Role physical, Bodily pain, Mental health. Висновки. Впровадження фізичної терапії у програму реабілітації пацієнтів з наслідками хірургічного лікування пухлин щелепно-лицевої ділянки сприяє достовірному покращенню фізичного, емоційного та соціального функціонування, зменшенню симптомів і підвищенню якості життя.
КОРЕКЦІЯ ОЗНАК АСТЕНО-ВЕГЕТАТИВНОГО СИНДРОМУ, ПСИХОЕМОЦІЙНОГО СТАНУ ТА ЯКОСТІ СНУ ЗАСОБАМИ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ У ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ З НАСЛІДКАМИ ЧЕРЕПНО-МОЗКОВОЇ ТРАВМИ ТА УСКЛАДНЕНИМ БРУКСИЗМОМ
Мета. Мета дослідження – оцінити ефективність розробленої програми фізичної терапії у військовослужбовців з наслідками закритої черепно-мозкової травми (ЧМТ) та ускладненим бруксизмом шляхом аналізу динаміки астено-вегетативного синдрому, психоемоційного стану (тривога, депресія), якості сну та багатовимірної втоми.Матеріал. У проспективному дослідженні взяли участь 98 чоловіків. Контрольну групу (КГ, n=35) становили чоловіки без стоматологічних уражень та ЧМТ (середній вік 29,3 ± 1,7 року).Групу порівняння (ГП, n=32) становили цивільні особи з бруксизмом у поєднанні з дисфункцією скронево-нижньощелепного суглоба, які отримували лише носіння індивідуальних релаксуючих оклюзійних шин. Основну групу (ОГ, n=31) становили військовослужбовці віком 30,6 ± 1,8 року з наслідками ЧМТ та ускладненим бруксизмом, котрі пройшли програму фізичної терапії в комплексі з носінням оклюзійних шин (тривалістю 2 місяці – 14 сесій стаціонарно, 14 сесій телереабілітації, 14 сесій самостійних занять). Методи оцінювання: Hospital Anxiety and Depression Scale (HADS), Pittsburgh Sleep Quality Index (PSQI), Multidimensional Fatigue Inventory (MFI-20), функція вегетативної нервової системи – за 24-годинним моніторуванням варіабельності серцевого ритму.Результати. У контрольній групі зафіксовано низькі масові показники тривоги (4 [3; 4]) і депресії (3 [2; 3]), PSQI 5,16 ± 0,36, помірний рівень втоми (MFI-20: загальна астенія 8 [5; 11]).У ГП спостерігалось значне підвищення тривоги до 8 [7; 9] (100% відносно КГ) і депресії до 9 [8; 10] (200%), PSQI = 12,17 ± 1,03 (136%), багатовимірна втома також більша: загальна астенія 10 [7; 12] (25%). В основній групi до фізичної терапії рівень тривоги становив 12 [10; 14] (200% від КГ), депресії – 11 [10; 13] (267%), PSQI = 18,37 ± 1,15 (256%), загальна астенія – 16 [13; 18] (100% від КГ). Після фізичної терапії в ОГ тривога знизилась до 7 [6; 8] (41,7%), депресія – до 6 [6; 7] (45,5%), PSQI – до 10,58 ± 0,62 (42,4%), загальна астенія – до 11 [9; 13] (31,3%), фізична астенія – до 12 [9; 15] (20%). Показники вегетативної функції також покращились: LF зменшився з 2809,31±51,40 до 2067,92±42,19 мс² (26,4%), HF зросла з 712,19±15,28 до 831,26±17,12 мс² (16,7%), коефіцієнт LF/HF знизився з 3,94±0,19 до 2,49±0,09 (36,8%), індекс Баєвського зменшився з 230,19±14,65 до 173,22±15,45 балів (4,7%).Висновки. У військовослужбовців з ЧМТ і ускладненим бруксизмом виявлено порушення вегетативної регуляції, психоемоційного стану, сну та підвищену втому. Визначено, що комплексна програма фізичної терапії у поєднанні з оклюзійним лікуванням дає статистично значуще покращення у всіх виміряних параметрах (р<0,05).
ФІЗИЧНА ТЕРАПІЯ НА ПІЗНІХ СТАДІЯХ У ДІТЕЙ З МАЛЬФОРМАЦІЄЮ ДЕНДІ-ВОКЕРА: ДАНІ ДВОХ ПРОСПЕКТИВНИХ ВИПАДКІВ З КОНТРОЛЬНИМИ ГРУПАМИ АТАКСІЇ
Мета. Це дослідження має на меті оцінити вплив комплексної програми фізичної реабілітації на рівновагу, рухові функції та повсякденну активність дітей із мальформацією Денді-Уокера (МДУ).Методи. У цьому дослідженні брали участь двоє пацієнтів із МДУ. Проспективне клінічне дослідження з контрольною групою було проведено за участю двох дітей із МДУ та двох дітей відповідного віку з атаксією іншого походження. Всі учасники були віком від 11 до 14 років. Обидва пацієнти перенесли вентрикулоперитонеальне шунтування до 12-місячного віку. Це дослідження зосереджується на пізній стадії фізичної терапії для пацієнтів з МДУ. Фізична оцінка пацієнтів з МДУ перед початком програми фізичної терапії виявила порушення рівноваги, гіпотонію м’язів верхніх кінцівок та порушення моторного контролю. Наш підхід до лікування мальформації Денді-Уокера зосереджений на пом’якшенні симптомів та усуненні функціональних порушень, що виникають внаслідок дисфункції мозочка. Використаний підхід до нейророзвитку вказує на функціональному прогресуванні моторних навичок, що відображає типовий розвиток. Базова оцінка та оцінка через три місяці були проведені за допомогою шкали рівноваги Берга для оцінки статичної та динамічної рівноваги. У цьому дослідженні для вимірювання пасивного та активного діапазону руху підколінного суглоба використовувався електронний гоніометр. Результати. Результати оцінки за шкалою рівноваги Берга відображають не тільки зміни в рівновазі. Поліпшення м’язового тонусу у всіх 14 функціональних положеннях призвело до поліпшення рухових функцій пацієнтів (сидіння, стояння, підняття предметів та ін.). Всі додаткові рухові маневри, які тестувалися у пацієнтів, показали поліпшення. Оцінки за шкалою Берга (BBS) покращилися з 9 до 13 та з 9 до 11 у двох пацієнтів з МДУ відповідно, що свідчить про функціональне поліпшення рівноваги. Застосований нейророзвивальний підхід був адаптований з усталених реабілітаційних протоколів, що використовуються у дітей з розладом координації розвитку (DCD). Висновки. Реабілітаційні втручання на пізній стадії для осіб з мальформацією Денді-Уокера повинні бути індивідуалізованими та адаптованими до віку пацієнта, стадії відновлення та функціональних потреб. Цей підхід повинен бути спрямований не тільки на поліпшення моторної функції, але й на розвиток компенсаторних стратегій та адаптивних навичок для підвищення загальної якості життя. Застосована стратегія фізичної терапії для відновлення функцій і рівноваги, яка зазвичай використовується для пацієнтів з DCD, продемонструвала високу ефективність у процесі реабілітації пацієнтів з МДУ. Подальші дослідження з великою вибіркою, що включає пацієнтів з МДУ, можуть підтвердити високу ефективність цього протоколу.
ДИНАМІКА БОЛЮ ТА ІНВАЛІДНОСТІ ПІСЛЯ ХІРУРГІЧНОГО ЛІКУВАННЯ ПОШКОДЖЕНЬ СУХОЖИЛКА НАДОСТЬОВОГО М’ЯЗА ТА ПРОГРЕСИВНОЇ ПРОГРАМИ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ
Вступ. Довготривала іммобілізація після хірургічного лікування пошкоджень сухожилка надостьового м’яза викликає негативні біохімічні та морфологічні зміни у сполучній тканині. Мета дослідження – порівняти ефективність прогресивної та класичної програм фізичної терапії після хірургічного лікування пошкоджень сухожилка надостьового м’яза за показниками болю й інвалідності. Матеріали та методи дослідження. У дослідженні взяли участь 63 пацієнти, які проходили хірургічне лікування та реабілітацію. Індекс болі та інвалідності в плечі (Shoulder Pain and Disability Index, SPADI) оцінювався до операції, через 3 та через 6 місяців після операції. Пацієнти основної групи (ОГ) проходили прогресивну програму фізичної терапії, а контрольної групи (КГ) – класичну. Програми фізичної терапії відрізнялися тривалістю іммобілізації. У КГ іммобілізація плечового суглоба тривала від 4 до 6 тижнів у пов’язці Дезо або з використанням абдукційного бандажа. Програма кінезіотерапії починалася після цього періоду. У пацієнтів ОГ іммобілізація також тривала до 6 тижнів, але абдукційний бандаж використовувався впродовж першого тижня суворої іммобілізації. Надалі захист плечового суглоба забезпечувався косинковою пов’язкою або слінгом. З другого післяопераційного тижня пацієнти знімали фіксуючий слінг для виконання прогресивної програми кінезіотерапії під контролем фізичного терапевта. Результати дослідження. У КГ значення SPADI зменшилося з 73,08 ± 7,47 бала до 39,88 ± 3,12 через 3 місяці та до 10,10 ± 0,49 бала через 6 місяців.Серед пацієнтів ОГ спостерігалося послідовне зниження SPADI з 62,47 ± 19,30 бала до 39,46 ± 13,36 через 3 місяці та 9,83 ± 2,67 бала через 6 місяців. На початку дослідження показники індексу SPADI були достовірно вищими в КГ порівняно з ОГ, що свідчить про гірший вихідний функціональний стан у пацієнтів ОГ (p = 0,003). Через 3 місяці після операції статистично значущих міжгрупових відмінностей не виявлено (p = 0,87). Через 6 місяців показники ОГ були достовірно нижчими, ніж у КГ (p < 0,001). В обох групах динаміка було достовірною. Висновки. Підтверджено високу ефективність прогресивної та класичної програм фізичної терапії. Серед пацієнтів ОГ та КГ відзначено статистично значуще покращення індексу SPADI. Початкові показники були гірші у КГ. Через 3 місяці результати були однаковими у групах. Через 6 місяців ОГ мала статистично кращі результати, що свідчить про переваги прогресивної програми фізичної терапії.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ФУНКЦІОНАЛЬНОГО ТРЕНУВАННЯ З ВИКОРИСТАННЯМ М’ЯКИХ ЕКЗОСКЕЛЕТІВ У ДІТЕЙ ІЗ СМА ІІ ТИПУ
Нервово-м’язові захворювання у дітей, зокрема спінальна м’язова атрофія (СМА), залишаються суттєвою медико-соціальною проблемою, що потребує мультидисциплінарного підходу до лікування й реабілітації. СМА ІІ типу (хвороба Dubowitz) є найбільш поширеним серед дітей, які пережили раннє дитинство, однак потребують постійної реабілітаційної підтримки через прогресуючу втрату рухових функцій і розвиток вторинних ускладнень. Для цих пацієнтів актуальним є пошук нових методів фізичної терапії, здатних покращити моторні навички, знизити спастичність та респіраторні ризики. У цьому контексті використання м’яких екзоскелетів, зокрема Mollii Suit, відкриває нові можливості для підтримки фізичної активності та підвищення якості життя.Мета дослідження полягала у визначенні ефективності функціонального тренування з використанням м’яких екзоскелетів у дітей із СМА ІІ типу для покращення їх фізичної активності, рухових навичок і загальної якості життя.Матеріали та методи. Дослідження було проведено на базі Сумського обласного центру комплексної реабілітації для дітей та осіб з інвалідністю у 2024–2025 роках. Воно ґрунтувалося на структурі case study, що дало змогу детально проаналізувати динаміку змін у стані дитини під впливом фізичної терапії. Пацієнтом дослідження була дитина 5 років із підтвердженим діагнозом СМА ІІ типу (мутація гена SMN1), яка самостійно сиділа, пересувалася у візку, мала збережені когнітивні функції. Для оцінки динаміки моторних і дихальних функцій використовували шкали Hammersmith Functional Motor Scale Expanded (HFMSE), Revised Upper Limb Module (RULM) та визначали форсовану життєву ємність легень (FVC) за допомогою спірометрії. Програма фізичної терапії тривала 12 тижнів, передбачала 2–3 заняття на тиждень тривалістю 45–60 хвилин із використанням Mollii Suit та індивідуалізованим підбором функціональних завдань.Результати дослідження. Проведена реабілітаційна програма дозволила досягти клінічно значущих змін у моторних функціях дитини. За шкалою HFMSE спостерігалося збільшення загального бала з 22 до 26 (+4 бали, приріст 18,2 %), що відображає покращення контролю положення сидячи, функціональних рухів рук та здатності до змін пози з допомогою. За шкалою RULM приріст становив 3 бали (з 23 до 26), що свідчить про кращий контроль проксимальних і дистальних рухів верхніх кінцівок та точності маніпуляцій. Крім того, динаміка FVC показала незначне, але клінічно важливе підвищення (з 0,85 л, 57 % від належного – до 0,89 л, 59 %), що вказує на стабілізацію дихальної функції. Висновки. Реалізація програми фізичної терапії з використанням м’якого екзоскелета Mollii Sut для дитини 5 років із СМА ІІ типу продемонструвала високу індивідуалізацію підходу, врахування особливостей рухових порушень і потреб пацієнта. Програма спрямована на активізацію моторних функцій, покращення контролю рухів тулуба й верхніх кінцівок, а також підтримку дихальної функції. Завдяки використанню екзоскелета вдалося досягти кращої стабілізації тіла, зменшення втоми та підвищення мотивації дитини до виконання вправ у формі ігрової активності.
ЕФЕКТИВНІСТЬ ЗАСТОСУВАННЯ ЗАХОДІВ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ У ВІДНОВЛЕННІ ОБСЯГУ РУХІВ НИЖНІХ КІНЦІВОК В ОСІБ З ПЕРИФЕРИЧНИМИ НЕЙРОПАТІЯМИ, СПРИЧИНЕНИМИ МІННО-ВИБУХОВИМИ ТРАВМАМИ
Вступ. Мінно-вибухові поранення нижніх кінцівок, що супроводжуються пошкодженням суглобів, м’язів і периферичних нервів, становлять одну з найскладніших проблем сучасної військової медицини. Такі ураження часто мають комбінований характер і супроводжуються значними руховими обмеженнями, больовим синдромом і вторинними контрактурами. Відновлення діапазону активних рухів у суглобах є важливим критеріям успішності фізичної терапії, що обумовлює можливість підвищення рівня функціональної незалежності та соціальної адаптації пацієнтів.Мета дослідження – оцінити ефективність алгоритму застосування заходів фізичної терапії в індивідуальній реабілітаційній програмі для осіб з периферичними нейропатіями, спричиненими мінно-вибуховими травмами нижніх кінцівок, які локалізуються нижче колінного суглоба, шляхом аналізу динаміки відновлення показників діапазону рухів у суглобах, визначити найбільш результативні етапи втручання та клінічну значущість змін у процесі фізичної терапії. Матеріали та методи дослідження. Для статистичного аналізу використано непараметричний підхід: тест Фрідмана для множинних порівнянь між часовими точками, критерій Вілкоксона для парних порівнянь, а також розрахунок розміру ефекту (r) для визначення клінічної значущості. Оцінювалися зміни діапазону рухів (згинання, розгинання, відведення, приведення, ротації) та функціональна асиметрія кінцівок протягом трьох етапів реабілітації. Результати дослідження. Визначено, що, незважаючи на локалізацію поранення в межах гомілки, у пацієнтів відбуваються значні обмеження у функції кульшового суглоба. Здійснено комплексне моделювання впливу відновлення проксимальних сегментів кінцівки (кульшовий суглоб), часових (етап реабілітації) та методичних (ІРП в частині фізичної терапії) факторів на динаміку функціональної асиметрії дистальних сегментів кінцівки (гомілка, стопа). Доведено, що не існує єдиної універсальної моделі відновлення, натомість кожен із чотирьох досліджуваних рухів має принципово різний набір ключових предикторів. Доведено, що основні позитивні зміни відбуваються між першим і другим етапами спостереження: за всіма показниками зафіксовано статистично значуще збільшення діапазону рухів (p < 0,0001). Розрахунок розміру ефекту (r ≥0,7) підтвердив клінічно значущий вплив втручань. У подальшому темпи покращення знижуються, що відображає перехід процесу від інтенсивної компенсації до стабілізації та закріплення результатів. Найвищі значення ефекту спостерігалися під час згинання й розгинання стегна, внутрішній і зовнішній ротації, а також під час розгинання стопи. Отримані дані свідчать про ефективність раннього втручання.Висновки. Аналіз діапазону активних рухів виявив принципово різні механізми обмеження руху та його відновлення у проксимальних і дистальних сегментах нижньої кінцівки у військовослужбовців, які мають ураження структур нижче колінного суглоба. Впровадження розробленого алгоритму застосування заходів фізичної терапії забезпечує суттєве збільшення діапазону рухів у суглобах нижніх кінцівок і зменшення функціональної асиметрії. Основні відновні ефекти досягаються на ранніх етапах реабілітації, що потребує оптимізації програм втручань з урахуванням фазності відновлення, індивідуальних особливостей пацієнтів і специфіки бойових травм.
УДОСКОНАЛЕННЯ ПРОТОКОЛІВ ПАЦІЄНТСЬКОГО ДОГЛЯДУ: ВАЖЛИВІСТЬ НУТРИТИВНОЇ ПІДТРИМКИ В ЛІКУВАННІ РАКУ МОЛОЧНОЇ ЗАЛОЗИ
Вступ. Тоді як прогрес у медикаментозній терапії, хірургічних техніках і клінічних навичках значно покращив результати лікування раку молочної залози, догляд за харчуванням пацієнтів залишився в основному незмінним. Ця стагнація не враховує критичну роль харчування у відновленні пацієнтів і якості життя. Неоад’ювантна хіміотерапія є наріжним каменем у лікуванні локально поширеного раку молочної залози, але вона часто негативно впливає на стан харчування пацієнтів. Поліпшення харчових втручань має велике значення для досягнення кращого догляду за пацієнтами та результатів лікування.Мета. Дослідження мало на меті оцінити вплив неоад’ювантної хіміотерапії на стан харчування пацієнтів з раком молочної залози, визначити ключові проблеми з харчуванням під час лікування та підкреслити необхідність інтеграції харчової підтримки в протоколи догляду за пацієнтами.Матеріал. Ретроспективний аналіз було проведено на 121 пацієнтці з раком молочної залози, які отримували неоад’ювантну хіміотерапію в лікарні між 2008 і 2024 роками. Нутритивні показники, включаючи прогностичний індекс харчування, рівень сироваткового альбуміну та індекс маси тіла, оцінювали в три моменти часу: до неоад’ювантної хіміотерапії, перед операцією та після операції. Статистичний аналіз, включаючи t-тести та узагальнені лінійні моделі, використовувався для визначення значущості змін, пов’язаних з неоад’ювантною хіміотерапією, у цих показниках.Результати. Дослідження показало, що неоад’ювантна хіміотерапія значно знизила прогностичний індекс харчування перед операцією (середня різниця: −2.91, p = 0.0072), що вказує на негативний вплив на нутритивні резерви. Однак після операції не спостерігалося істотних відмінностей (p = 0.8507), що свідчить про відновлення нутритивного стану протягом тижня. Рівень сироваткового альбуміну був стабільно зниженим під час лікування, що корелювало зі зниженням імунної функції. Індекс маси тіла та ускладнення хіміотерапії мали слабший зв’язок із нутритивними результатами. Висновки. Неоад’ювантна хіміотерапія негативно впливає на нутритивний статус у передопераційний період, підкреслюючи важливість цілеспрямованих втручань у харчуванні. Інтеграція персоналізованої нутритивної підтримки в протоколи догляду за пацієнтами може пом’якшити ці ефекти, підвищити переносимість лікування та покращити загальні результати. Вирішення нутритивних потреб є критично важливим компонентом оптимізації лікування раку молочної залози та покращення якості життя пацієнтів.
ВІКОВІ ОСОБЛИВОСТІ ФІЗИЧНОГО РОЗВИТКУ ЮНИХ ФУТБОЛІСТІВ
Одна з основних умов високої ефективності системи підготовки спортсменів полягає у строгому врахуванні вікових та індивідуальних анатомо-фізіологічних особливостей. Такий підхід сприяє не лише ефективному формуванню техніко-тактичного арсеналу, а й закладає міцний фундамент для подальшого якісного зростання специфічних функціональних резервів організму відповідно до вимог футбольної спеціалізації. Мета – встановити особливості фізичного розвитку юних футболістів та зіставити отримані дані з критеріями. Матеріал і методи дослідження. У дослідженні взяли участь 32 юних футболісти 13 (n=18) та 14 років (n=14). Для досягнення зазначеної мети було використано такі методи наукового дослідження: теоретичний аналіз та узагальнення даних наукової та методичної літератури, контенту мережі Інтернет і документальних матеріалів; педагогічне спостереження за тренувальною та змагальною діяльністю спортсменів. Для визначення фізичного розвитку: встановлення віку, метод індексів (індекс маси тіла), антропометрії, динамометрії, метод центильних стандартів та стандартних відхилень. Для збору, обробки та аналізу отриманих даних використовувалися статистичні методи, зокрема, описову та аналітичну статистику з використанням непараметричних методів. Результати. Аналіз змінних, пов’язаних з довжиною та масою тіла, обхватом грудної клітки, силою м’язів-згиначів правої та лівої рук, дав дані для розуміння фізичних особливостей цієї категорії спортсменів та розробки майбутніх специфічних моделей підготовки до тренувального процесу. Середні значення показників тестування найбільш характерні для такої вікової і статевої належності. Однак у 13-річних спортсменів був зафіксований дефіцит маси тіла за показником індексу маси тіла у чотирьох (22,22%) футболістів; у 14-річних – у трьох (21,43%). Середній показник індексу маси тіла становив у 13-річних футболістів – 17,33 кг/м², у 14-річних – 17,29 кг/м²; за медіаною: у 13-річних – 17,20 кг/м², у 14-річних – 17,25 кг/м², що відповідає нормальному значенню. Незважаючи на розкид діапазону значень довжини і маси тіла, загальний профіль відповідає рівню фізичного розвитку та контролю ваги. Середні значення екскурсії грудної клітки та кистьової динамометрії відповідають віковим нормам. Проте в межах однієї вікової групи є велика різниця між показниками за цими тестами. Коливання результатів вимірювань залежно від величини коефіцієнта варіації більше 20%, що свідчить про гетерохронність показників фізичного розвитку хлопців. Висновки. Результати дослідження рекомендовано використовувати для розробки персоналізованих тренувальних програм та ігрової спеціалізації молодих спортсменів, підкреслюючи важливість фізичного розвитку за віковими нормами та адекватної фізичної підготовки. Майбутні дослідження можуть доповнити оцінку фізичного розвитку методом індексів, визначенням складу тіла (зокрема, відсотка м’язової та жирової маси), соматотипу, рівнем фізичної підготовленості.
КОРОТКОЧАСНІ ЕФЕКТИ ВПРАВ ДЛЯ ОЧНИХ М’ЯЗІВ НА РІВНОВАГУ ТА КООРДИНАЦІЮ В МОЛОДИХ ЗДОРОВИХ ОСІБ: ПІЛОТНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ
Передумови та мета дослідження. Рівновага та координація ґрунтуються на інтеграції сигналів від різних систем, зокрема пропріоцептивної, вестибулярної та зорової. Окуломоторна функція відіграє важливу роль у просторовій орієнтації та підтриманні постуральної стійкості. Попередні дослідження засвідчили позитивний вплив окуломоторних вправ у певних групах населення. Однак їх короткотривалий ефект у молодих здорових осіб не досить вивчений. Тому метою цього дослідження було визначення короткострокового впливу вправ для м’язів очей на рівновагу та координацію у молодих здорових людей.Матеріал і методи. У дослідженні брали участь 30 здорових студентів-фізичних терапевтів (віком 19–25 років) факультету медичних досліджень Рієцького університету (Хорватія). Критеріями виключення були будь-які умови, що порушують рівновагу або координацію. Учасники виконували вправи для очних м’язів двічі на день впродовж семи днів, зосереджуючись на активації вестибуло-окулярного рефлексу та латеральних рухах очей. Рівновагу оцінювали за допомогою пристрою «Posturomed 202» під час тесту стійки на одній нозі, а координацію – за допомогою тесту Wall Toss. Результати до і після інтервенції порівнювали за допомогою t-тесту Стьюдента.Результати. Після проведеної інтервенції учасники продемонстрували суттєве покращення координації рухів, що стало наслідком виконання вправ, спрямованих на активацію окуломоторних м’язів. Середня кількість успішних повторень у тесті на координацію зросла з 17,90 до 22,40, що відображає істотне підвищення швидкісно-координаційних можливостей. Статистичний аналіз підтвердив значущість цього покращення (p=0,001), що вказує на реальний функціональний ефект.Позитивні зміни також спостерігалися у показниках статичної рівноваги. Загальний баланс зріс з 64,37 до 70,03 (p=0,001). Покращення рівноваги підтверджено як для лівої, так і для правої ніг: показники лівої ноги зросли до 69,17, а правої – до 71,07 стосовно вихідних значень.Отримані нами результати узгоджуються з даними інших досліджень, у яких також виявлено позитивний вплив окуломоторних вправ на постуральну стабільність та рівновагу в молодих людей, а також на зменшення частоти падінь і ризику падіння у літніх людей після інсульту та на покращення функцій у дітей із наслідками черепно-мозкових травм. Попри відносно невелику вибірку та коротку тривалість інтервенції, отримані дані демонструють доцільність інтеграції таких вправ у тренувальні, реабілітаційні та профілактичні програми для різних вікових груп.Висновки. Короткотривалі вправи для очних м’язів покращують рівновагу та координацію у молодих здорових осіб. Ці прості вправи можуть бути ефективним профілактичним і реабілітаційним засобом. Потрібні подальші дослідження з більшими вибірками та тривалішим періодом спостереження.
ДОСЛІДЖЕННЯ ВПЛИВУ ЙОГІЧНИХ ПРАКТИК НА ПСИХОЛОГІЧНЕ БЛАГОПОЛУЧЧЯ СТУДЕНТІВ КОЛЕДЖІВ: ПЕРСПЕКТИВА ВИКОРИСТАННЯ СМАРТФОНІВ
Вступ. Благополуччя – це оцінка людиною якості свого життя, що включає загальне щастя та різні фактори, які відображають загальний стан благополуччя. Йогічні практики включають комплекс асан, пранаяму, медитацію, мантри та техніки релаксації, які спрямовані на досягнення гармонії та здоров’я в психічному, фізичному та емоційному аспектах людини. Мета. Метою дослідження було вивчення впливу йогічних практик на психологічне благополуччя, таке як якість сну та здатність до запам’ятовування, серед студентів коледжу, які часто користуються смартфонами.Матеріали та методи. З січня 2024 року по квітень 2024 року студенти Інституту науки і технологій SRM брали участь у простому рандомізованому контрольному дослідженні. Об’єктами цього втручання були 80 студентів віком від 18 до 25 років. Вони були випадковим чином розподілені на дві групи: контрольну групу (n=40) та групу, що практикувала йогу (n=40). Для оцінки якості сну за допомогою Піттсбурзького індексу якості сну та здатності до запам’ятовування за допомогою багатофакторного опитувальника пам’яті (MMQ) ми проаналізували дані за допомогою незалежного t-критерію та парного t-критерію з p-значенням 0,05.Результати. Вплив йоги виявив істотне поліпшення якості сну та швидкості пам’яті як у межах групи, так і між групами. Примітно, що середнє значення групи йоги показало значне зниження якості сну з [7,93±1,62] до [4,93±1,67], що вказує на помітне поліпшення якості сну після впливу. На відміну від цього, контрольна група показала незначну зміну параметрів сну [7,88±1,77]. Більше того, група йоги продемонструвала помітне поліпшення пам’яті, середній бал MMQ зріс з [45,4 ± 8,88] до [55,35 ± 8,55]. На відміну від цього, контрольна група продемонструвала незначні зміни в пам’яті [41,1±10,07]. Обидві змінні були значущими на рівні достовірності 0,001 і супроводжувалися великим ефектом (Cohen’s d > 0,8).Висновок. Група, яка займалася йогою, продемонструвала якість сну та пам’ять, порівнянні з контрольною групою. Отже, можна зробити висновок, що група, яка займалася йогою, значно покращила якість сну та пам’ять серед студентів, які часто користуються смартфонами.
ХАРАКТЕРИСТИКА ЗАХВОРЮВАНОСТІ У МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ В ПРОЦЕСІ НАВЧАННЯ
У статті відображена характеристика захворюваності молодших школярів в процесі навчання. Метою дослідження – дати загальну характеристику захворюваності молодших школярів та поширеності між ними хвороб за період навчання у початковій школі.Матеріал дослідження: дослідження проводилось у ЗЗСО № 5 м. Луцька серед 2 – 4 класів у кількості 332 школярів (2 клас – 111 учнів (54 хлопця, 57 дівчат), 3 клас – 105 учнів (хлопців – 50, дівчат – 55 чоловік), 4 клас – 116 учнів (хлопців – 56, дівчат – 60 чоловік). Їх вік – 7 – 9 років.Результати дослідження. Із зростанням віку відбувається загальне зниження захворюваності, що відповідає біологічному дозріванню імунної системи та адаптації дітей до шкільного навантаження. Це узгоджується із загальними закономірностями дитячої захворюваності. В усіх вікових категоріях хлопці мають вищі показники як пропущених днів, так і кількості захворювань порівняно з дівчатами. Найбільша різниця спостерігається у 9 років: хлопці мають на 186 більше пропущених днів і на 8 випадків хвороб більше, ніж дівчата.Незалежно від віку, ВРЗ залишаються основним чинником пропусків занять, що підкреслює необхідність удосконалення системи профілактики ГРВІ та зміцнення імунного статусу школярів. Виявлене зниження серед хлопців з віком може свідчити про адаптацію імунної системи або зміну поведінкових факторів.У всіх вікових групах грип є найбільш поширеним: серед хлопців показники становлять 21 випадок – у 7 років, 15 – у 8 років та 19 – у 9 років, а серед дівчат – відповідно 22, 24 і 25 випадків. Спостерігається тенденція до стабільно високої частоти грипозних інфекцій з незначним зростанням серед дівчат у старшому віці. Ця особливість може свідчити про більшу сприйнятливість дівчат або про відмінності у поведінкових факторах (гігієна, соціальна взаємодія).Висновки. Таким чином, захворюваність молодших школярів має чіткі вікові та статеві особливості. Найвищий рівень хвороб спостерігається у 7–8 років, а хлопці стабільно демонструють вищі показники захворюваності та втрат навчального часу. Ці тенденції є важливими як для практики освітньої та медико-профілактичної роботи, так і для подальших наукових досліджень, спрямованих на оптимізацію здоров’я дітей шкільного віку. Власні дослідження та дані інших науковців стверджують про те, що найчисленнішу групу в структурі захворювань дітей 7 – 9 років складають саме респіраторні вірусні захворювання.
БІОМЕХАНІЧНИЙ ДІАГНОСТИЧНИЙ СКРИНІНГ ЯК ІМПЕРАТИВ ПЕРСОНАЛІЗАЦІЇ ПРОФІЛАКТИЧНО-КОРЕКЦІЙНИХ ПРОГРАМ ДЛЯ ОСІБ ІЗ ФУНКЦІОНАЛЬНИМИ ПОРУШЕННЯМИ ОПОРНО-РУХОВОГО АПАРАТУ
Вступ. Сучасні емпіричні дослідження беззаперечно підтверджують, що біомеханічні закономірності просторової організації ланок тіла є визначальними для ефективного керування взаємодіями організму з навколишнім середовищем. Таке управління має критичне значення для збереження соматичного здоров’я, оптимізації фізичного розвитку та створення адекватних умов життєдіяльності індивіда. Мета дослідження – обґрунтувати та розробити індивідуальні SMART-цілі для персоналізації корекційно-профілактичних програм, базуючись на об’єктивних кількісних показниках біогеометричного профілю постави, отриманих за допомогою високоточного біомеханічного скринінгу жінок.Методи дослідження: теоретичний аналіз і узагальнення літературних джерел; фотозйомка й аналіз постави, методи математичної статистики.Результати. Сучасні суспільні виклики, які постали перед громадянами України та фахівцями сфери фізкультурно-спортивної реабілітації оздоровчого фітнесу, актуалізують потребу в дослідженні та вдосконаленні корекційно-профілактичної роботи з особами, які мають порушення біомехані- ки просторової організації тіла. Ефективна розробка корекційно-профілактичних заходів для осіб із дисфункцією біомеханіки опорно-рухового апарату потребує застосування інтегрованої мультифакторної парадигми. Ця парадигма передбачає обов’язкову інтеграцію таких елементів: методологія Міжнародної класифікації функціонування, обмежень життєдіяльності та здоров’я для прецизійного визначення напрямів корекційно-профілактичних заходів; принципи SMART-цілепокладання для структурної організації, забезпечення об’єктивної вимірюваності результатів та динамічного відстеження прогресу; персоналізація на основі аналізу індивідуальних потреб, біогеометричного профілю постави й особливостей рухової активності індивіда.Висновки. Комплексний кількісний біомеханічний аналіз постави ідентифікував структурно-функціональні дисфункції: посилення грудного кіфозу, пов’язане з м’язово-тонічним дисбалансом (гіпертонус m. pectoralis minor та гіпотонус mm. rhomboid minor et major), протракцію голови, а також порушення біомеханіки нижніх кінцівок (варусна деформація ніг і вальгусна деформація стоп). З огляду на ці дані персоналізація корекційно-профілактичних заходів є вирішальною умовою для досягнення ефективності в жінок із постуральними порушеннями. Центральним механізмом індивідуалізації є цілепокладання за методологією SMART. Цей підхід забезпечує структуроване управління, гарантує вимірюваність результатів скринінгу та є основою для досягнення визначених функціональних показників.
ПСИХОЛОГІЧНИЙ ПРОФІЛЬ ЮНИХ ФУТЗАЛІСТІВ НА ЕТАПІ ПОПЕРЕДНЬОЇ БАЗОВОЇ ПІДГОТОВКИ
Мета статті – визначити психологічні характеристики юних футзалістів на етапі попередньої базової підготовки.Матеріали та методи. У дослідженні взяли участь 60 юних футзалістів віком 12–14 років. Стаж занять футзалом – не менше ніж три роки. Дослідження проведено відповідно до основних біоетичних норм Гельсінської декларації Всесвітньої медичної асоціації. Письмову інформовану згоду було отримано в батьків кожного учасника дослідження. Для визначення психологічного портрета юних футзалістів були використані такі опитувальники: «Завадостійкість спортсмена», «Згуртованість спортивної команди», The Sport Anxiety Scale SAS, Athlete Self-Efficicy Scale SES, Volitionale Komponenten im Sport (VKS). Статистична обробка одержаних даних проводилася за допомогою програмного забезпечення SPSS Statistics 17.0.Результати. На основі опитувальника вольових якостей встановлено, що самоблокування юних футзалістів перебуває на низькому рівні, так само як і дефіцит активації та втрата фокуса, тоді як самооптимізація навичок відповідає високому рівню сформованості; середньогрупове значення завадостійкості становило відповідало переважно середньому (45,00 %) і високому (51,67 %) рівням; у більшості юних футзалістів (60,00 %) переважає середній рівень сформованості рефлексивності, низький рівень виявлено у 25,00 %, а високий – у 15,00 %; розподіл учасників дослідження за рівнями згуртованості показав, що 45,00 % вважають атмосферу в колективі дуже сприятливою і 18,33 % – сприятливою, тоді як 36,67 % вважають її трохи або зовсім несприятливою; ефективність професійного мислення є найбільш впливовим фактором на переконання юних футзалістів у їхній самоефективності, тоді як ефективність спортивної дисципліни, психологічна ефективність та особистісна ефективність мали дещо нижчі середньогорупові значення, однак низького рівня самоефективності серед досліджуваного контингенту виявлено не було; середньогрупове значення загальної тривожності відповідало низькому (71,67 %) і середньому (28,33 %) рівням.Висновки. Глибше розуміння психологічних факторів, критична оцінка сильних і слабких сторін психологічного профілю юних футзалістів на етапі попередньої базової підготовки може допомогти в кращій їх підготовці та в розробці більш продуктивних та ефективних тренувальних програм із футзалу.
МАСШТАБУВАННЯ МОЖЛИВОСТЕЙ РЕАБІЛІТАЦІЇ ВЕТЕРАНІВ ВІЙНИ ЧЕРЕЗ СФЕРУ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ І СПОРТУ: ПРАВОВИЙ ТА ІНФОРМАЦІЙНИЙ ВИМІРИ
Метою дослідження є обґрунтування потенціалу інституалізації фізкультури і спорту в контексті масштабування можливостей реабілітації ветеранів. В основі пропонованого дослідження – наукова позиція щодо особливого реабілітаційного потенціалу фізкультури і спорту та їхньої інфраструктури, який нині не використовується належним чином. Результати. За результатами проведеного дослідження констатовано, що сучасна реабілітація є складно структурованим явищем, яке має різні форми реабілітаційної діяльності – медичну, фізичну та психологічну, що пов’язані між собою. Забезпечення якісної реабілітації у сучасній науці пов’язане із залученням різноманітних ресурсних можливостей. Зокрема, особливий реабілітаційний потенціал має сфера фізкультури і спорту та їхня інфраструктура. Обгрунтовано, що практичному розкриттю такого потенціалу сприятиме інституалізація фізкультури і спорту, тобто створення певної структурно-функціональної моделі, елементами якої виступають суб’єкти відповідної сфери, які в межах цієї моделі набувають нових функціональних можливостей.Висновки. Залучення теоретичного концепту інституціоналізації і принципу суспільної взаємодії надають можливість сформувати структурно-функціональну модель, у межах якої заклади фізичної культури і спорту набувають нові функціональні можливості у сфері реабілітаційної діяльності. Практична інституалізація відповідних закладів як нових ефективних суб’єктів сфери реабілітації передбачає внесення низки змін і доповнень у Закони «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», «Про реабілітацію у сфері охорони здоров’я» та «Про фізичну культуру і спорт», зміст яких розкрито у пропонованій статті. Новелізація вказаних нормативно-правових актів забезпечуватиме нову інституалізацію фізкультури і спорту, виходячи із завдань масштабування можливостей реабілітації ветеранів війни.